Äsch, vad fan-a
Glöm drömmarna.
Vad...
Sonny!
Tänka sig, att du är här igen!
Kunde varit roligare.
Du blev ju tokig här, sa du.
Ja, men hellre tokig än hungrig.
“Allt beror på hur länge du vill äga huset.
Summan ökar om du betalar huset på fem år."
Fem år?
Vi får vara glada om vi kan betala flyttgubbarna.
Vem betalar ett helt hus på fem år?
Rockstjärnor betalar kontant.
“En miljon dollar? Snacka med min manager, jag måste kila."
- Sist in, först hem. - Sonny!
Michelangelo Malone.
Så bra. Taket behöver målas.
Tack, det räcker.
Den store Sonny Malone återvänder till AirFlo Records...
under skarornas jubel.
Dock inte från konstvärlden.
Lägg av.
Jag skulle inte återvända om jag inte var tvungen.
- Vi hoppades på dig. - En som bröt sig fri.
Gav sig iväg på egen hand.
Aldrig mer dåliga kopior. Vad hände?
Ingenting, det var ju det.
Inga pengar. Jag försökte...
- verkligen. - Ingen fara.
Jag har gjort beställningsjobb i hela mitt liv.
Jag har målat Big Als skåpbil, en hel muralmålning...
Simpsons LP-omslag.
Sen när jag försöker frilansa...
så svälter jag inte bara ihjäl...
jag vet inte ens vad jag ska måla!
- Du får försöka igen. - Det gör du väl?
Se vem som hälsar på! Har du hissat vit flagg?
Du kan snacka, du, Simpson!
Samma gamla viktigpetter.
Det här har vi ju pratat om på telefon redan.
Ja, jag har bara en fråga.
- Varför tog du mig tillbaka? - För att du är bra, helt enkelt.
Och du är snabbast med penseln.
Men försök låta bli att måla nåt eget, va?
Bara förstora de LP-omslag du får av mig.
- Hajar du vad jag menar? - Ja.
Här har du ditt nästa mästerverk. Sätt igång.
Fint, va. Piccasso kallas geni.
Jag kallas snabbast med penseln.
Jag har en fantastisk vän.
- Intresserad? - Inte just nu...
Kolla!
- Hon är skitsnygg! - Jag mötte henne just.
Va?
I parken, hon körde nästan över mig.
- Sen kysste hon mig. - Jaha, vuxenversionen, då?
- Vad gjorde du då? - Inget.
- Hon stack. - Stack hon?
Och det här ska vara kvinnotjusaren Sonny Malone?
Jag tänker leta rätt på henne.
- Nu, menar du? - Du blir nog en stor konstnär.
- Vet du varför? För att du är galen. - Simpson slår ihjäl honom.
Det är säkert, Sonny. Jag vet inte vem hon är.
Hon lämnade aldrig in nån skattsedel och fick ingen lön.
Därför finns hon inte.
Vad menar du?
Jag tittar ju på henne. Hon är på Nine Sisters LP.
Inte om hon inte fått betalt!
Titta neråt. Till höger.
Bra. Hör på, Sonny, jag vet inte vem hon är.
Men du har ju tagit bilden!
Så här var det.
Det låter konstigt, men...
det skulle inte vara nån modell på det här omslaget.
Jag tog kanske hundra kort.
På ett av dem dök den här tjejen in i bildrutan.
Sen såg jag henne inte igen förrän på kontaktkartorna.
Jag gillade bilden och valde den. Det är alltihop!
- Dök hon bara upp? - Nja, dök upp och försvann.
Men sprid inte ut det här. Det är ett av mina bästa omslag.
Varför frågar du om henne, förresten?
Jag gillar henne.
- Lou, har du sett till henne? - Nej... men hon är söt!
Du är väl singel nu? Ta en titt på mina döttrar.
Bussigt, men jag ska leta där jag såg henne i morse.
Hej.
- Hej. - Jag tar en, tack.
- Var så god. - Vi ses.
Du, vad gör du däruppe?
Bjuder på lite musik. Stör jag?
En liten lunchserenad?
Mig stör det inte, men...
Jag bara undrade var begravningen var.
Har du inget lite gladare?
Jovisst.
- Bättre så? - I alla fall snabbare.
- Låna mig en hand. - Visst.
Klipporna var bättre förr.
- Vill du ha lite popcorn? - Ja, tack.
- Jobbar du här nånstans? - Ja, på AirFlo Records.
Är du i musikbranschen?
Är du musikproducent? Ljudtekniker?
Nej, jag är en sorts målare.
En målare i skivbranschen?
Nja, inte precis målare... Det är mera...
- Jag kopierar LP-omslag. - Varför då?
Jag förstorar omslagen så att de kan hängas utanför skivbutikerna.
Skivreklam. Låter som ett kul jobb.
Du kan nog ta ut riktigt långa luncher.
Just det.
Jag har också varit i branschen, men har dragit mig tillbaka.
Ett snyggare ord för fiasko.
Otroligt!
Vänta lite!
- Grabben, vart ska du? - Hallå!
Vänta! Stanna!
Jag måste låna den här. Jag kommer tillbaka.
- Visst. - Men kom personligen.
Absolut.
Vänta, vart ska du?
Fan.
Du är en riktig Errol Flynn, grabben.
Vad kan du mer för konster?
- Jag blir snurrig av allt det här. - Vadå, allt det här?
- Inget. - Kom, ska du få kaffe.
Ibland är en främling den bästa att lätta sitt hjärta för.
Sätt igång, vad är problemet?
Okej då.
Jag träffade en tjej i morse. Jag har aldrig sett henne förr.
Hon kysser mig och försvinner.
- Vad är det för konstigt med det? - Det konstiga är att...
tio minuter senare ser jag henne på omslaget som jag ska måla.
Det är väl skumt?
Slutar du leta om jag håller med dig?
Varför frågar du då?
Jag fortsätter leta.
Okej, men lyd ett gott råd från mig.
Vadå?
Sluta leta under vattnet.
Tack ska du ha.
AI, vart ska du?
- Sonny, kul att se dig! - Läget, Big AI?
Kan det bli bättre med en sån bild på bilen?
Brudarna älskar den.
Det är ett av mina bättre arbeten.
- Jättevackert - Vart ska du?
- Österut. Du då? - Västerut.
- Jag ger dig skjuts. - Nej, det är lugnt.
- Äsch, det är jag skyldig dig. - Okej.
Okej, håll i dig.
Slappna av och njut. Vi tar den vackra vägen.
Ja, glöm inte mig bara.
Här är stället på LP: n. Bromsa, jag ska av.
- Här? - Tack för skjutsen!
Det var inget, Sonny.
Äntligen!
Du?
Jag?
Jag har frågat efter dig hela dagen.
Du kanske inte tror mig, men jag ska måla ett LP-omslag...
- med dig på. - Varför skulle jag inte tro dig?
För att jag inte har sett dig förrän idag.
Och nu har jag sett dig tre gånger på en dag.
Lite för många tillfälligheter.
Låter som du som inte tror det!
Nej, med allt som hänt idag gör jag faktiskt inte det.
Du har rätt.
För många tillfälligheter. Det är nån som drar i tåtarna.
Vad menar du?
Vänta nu! Jag har inte fixat till det här.
- Inte? - Nej, verkligen inte.
Tro mig!
Vem sa att jag talade om dig!
Är du här ofta?
Ja, här kan jag öva på rullskridskorna i fred.
- Då bor du häri närheten? - Ibland.
- Tror du vi kunde... - Ses igen?
Ja, skulle du vilja det?
- Varför? - Vet inte.
Jag har inget bra skäl. Jag vill bara se dig igen.
Var är du?
Jag vet inte vart jag ska titta.
Vi ses igen. Hej då, Sonny.
Hur vet du vad jag heter?
Vänta! Jag vet inte vad du heter!
Kira.
Kira?
- Jag fick jätteproblem. - Vad har du gjort?
- Inget. - Hej, Sonny.
- Vad gör du här så här tidigt? - Ja, det är tidigt.
- Jag arbetar. - Det är ju underbart.
Hej du.
Vad du är lik en kille som heter Sonny!
Han jobbar här.
Fast han kommer alltid sent, han.
Det där är skitbra.
Ja, det är för bra. Det är det som är felet.
Det ska se ut exakt som på omslaget du fick.
Ska det vara så svårt?
Om du vill att jag ska jobba, så gör jag det.
Vill du bråka, så kan jag det också.
Var inte så smart, Malone.
Bilden borde vara klar. Varför slösar du tid på tjejen?
För att det så här hon ser ut.
Jag skiter i hur hon ser ut. Se till att bli färdig!
När blir du färdig med den?
Jag skulle tro att den blir klar...
när den blir klar.
Men det är bara på ett ungefär.
Fem minuter. Mitt kontor.
Blir det sex kan du dra.
Sonny, vad har du gjort?
Ingen gillar honom, men vi säger “ja, ja" och sen glömmer vi det.
- Det hör till jobbet. - Fyra minuter kvar.
Säger jag att det är tisdag, så säger han att det är onsdag.
Än sen då? Säg att det är onsdag. Vad spelar det för roll?
Ingen, det handlar väl bara om vad som är sant.
Gå in dit och håll med honom. Det är allt han vill.
- Om att tisdag är en onsdag? - Vilken dag som helst.
Tre och en halv minut.
Okej.
Kommer strax.
Sätt dig.
Du tycker att det är nåt särskilt med dig, va?
- Det har jag aldrig sagt. - För det är det inte.
Du har ju inte uppfunnit konsten. Vem tror du gjorde det?
- Jag. Förvånad? - Inte särskilt.
Nu har jag ett kontor.
Tjänar massor av pengar.
Folk svarar när jag ringer.
Det är för att jag var smart och gav upp konstnärsdrömmarna.
- Du gjorde helt rätt. - Du måste också bli smart.
Göra saker på företagets sätt, inte på ditt eget.
Ibland ser jag mer i omslagen än vad som finns.
Det är konst.
Du ska bara måla det som jag säger åt dig.
Om du börjar förändra dem, börjar andra också ändra i dem.
Innan man vet ordet av gör folk precis som de vill!
Så driver man inte företag. Det blir kaos.
Nu ska du åka och hänga upp några av dina tjusiga omslag.
Ta bilen och ge dig iväg till Platinum Palace.
Och tisdag har blivit onsdag.
Du, klarinetten! Hur är läget?
Det var som attan! Vad gör du där uppe?
Försöker ta mig ner. Håll i stegen.
Visst.
Om vi ska träffas så här kan vi lika väl presentera oss.
- Sonny Malone. - Danny McGuire.
Malone och McGuire. Låter som en teatergrupp.
- Vad har du där? - En riktig dyrgrip.
- Jag har väntat i månader på den. - Glenn Miller.
Honom känner inte du till. Det var långt före din tid.
Det var Beethoven också, men jag vet väl vem han är.
Gillar du Glenn Miller?
- Gillar du rock'n'roll? - Jag älskar rock'n'roll.
Jag älskar Glenn Miller.
Det här stället är otroligt.
Det ägdes av en stumfilmsstjärna.
De tog uppenbarligen i på den tiden.
Vad gör du med allt utrymme?
Inget, egentligen. Men jag älskar det här rummet...
för här låter mina skivor fantastiskt.
Jag säger bara en sak:
Minns att jag bjöd dig på popcorn.
Okej, men du kom för att lyssna på Glenn Miller.
Nu börjar han.
Hans sound saknar motstycke.
- Det var som ett mirakel. - Danny, det är ju du.
Ja.
Den här flickan... Danny, flickan här...
Schh, lyssna.
- Där är jag. - Det är sant.
Har du fler överraskningar?
Det här kallar jag Minnenas rum.
Danny McGuires liv.
Tommy Dorsey, Benny Goodman. Kände du dem verkligen?
Vi var ofta ute tillsammans.
Sen jag turnerat med Miller, hade jag eget band och lokal.
På West 51 st Street.
Det var litet och trångt...
men alla som vari stan brukade komma dit.
Ibland satt de in i bandet.
Det har blivit parkeringsplats nu.
Varför slutade du?
Det kom till en sån där vändpunkt...
och jag gick åt fel håll.
En flicka.
Flickan på LP: n.
Ja.
Hon sjöng med bandet.
När hon stack...
trodde jag att hon skulle komma tillbaka.
Jag tänkte inte springa efter henne.
Hon skulle minsann få sig en läxa.
Jag såg henne aldrig mer.
Efter det tappade jag känslan för musik.
Jag gick in i familjens byggföretag och blev...
som man säger lite “bekväm...
- Det är bekvämt att vara bekväm. - Tänker du på att börja spela igen?
Nej.
Bara så där 20-30 gånger om dagen!
Tänker du göra det då?
Jag kan inte spela klarinett som förr.
Men jag skulle älska att öppna en ny club.
Varför gör du inte det, då?
Mäklare har letat lokal åt mig i två år.
De hittar inget bra ställe.
Är det bara ett ställe du söker, kan det inte vara så svårt.
Jo, det är som att bli kär.
Man måste känna speciellt för det.
- Som du och din vän... - Kira.
Kan inte du hjälpa mig att leta?
Kanske du hittar nåt?
Jag? - Visst. Du har rätta blicken.
- Underligare saker har hänt. - Ja, antagligen.
- Jag måste sticka. - Jag förstår.
- Jag hittar ut själv. - Visst.
Hej då.
Vi ses.
Hur kunde grabben veta om oss?
Det syns väl på mig än.
Du håller på att bli gammal, gosse.
Jag åldras, baby.
Du skulle inte känna igen mig längre.
Jag känner igen dig.
Ja, jag skulle absolut känna igen dig.
Jag minns...
alltihop.
Åh, vad jag minns.
Hallå.
Ursäkta.
Du skrämde nästan ihjäl mig!
Förlåt om jag stör. Ja g försökte vara tyst.
- Hur länge har du stått där? - Några sekunder.
- Ska jag gå? - Nej, stanna kvar.
Du målar så vackert.
Första gången på länge som jag verkligen bryr mig.
Så synd.
Så frustrerande att slösa sin talang på saker...
som inte spelar nån roll.
Ja.
Häromdagen sa en kille åt mig att ta långa luncher.
En kille?
Ja, nån jag mötte på stranden.
Han har en knäpp idé om att öppna en ny nattclub...
och vill ha min hjälp att hitta ett bra ställe.
Det finns mäklare i stan, och så ber han mig.
Det är väl inte så tokigt. Du har ju blick för sånt.
Det sa han också.
Om du behöver en lokal, har jag ett förslag.
Mitt ställe, du vet, där vi möttes.
Nej, glöm det.
Jag tycker att det finns en mycket speciell atmosfär där.
Det är en sophög!
Och du ska vara konstnär! Använd din fantasi!
Tack för det, jag är värdelös.
Du tycker det, va?
Det får vara nog för ikväll.
- Kom, vi sticker härifrån. - Okej.
- Vad är det här? - Vi måste vara tysta.
Jag trodde vi skulle åka rullskridskor.
Jag ska bara visa dig studion först.
Bara de största grupperna får spela in här.
Det är riktigt trolleri.
De visar bilder på väggarna.
Kan man få se dem?
Visst. Fortsätt framåt.
Men bilder i en inspelningsstudio?
- Varför? - För inspirationens skull.
Inspiration. Det låter perfekt.
Jag har bara tittat på ett par gånger. Vänta nu...
Slå på den, och sen den här.
Jag vet inte hur allt funkar.
Tryck på allihop.
- Jag vill ju inte ha sönder nåt. - Tryck försiktigt, då!
Äsch, va fan. Jag gillar ju inte jobbet ändå.
Nu ska vi se.
- Får vi se trolleriet nu? - Ja.
Kom.
Försiktigt.
Vad fan är det som pågår här?
- Malone! Är det du? - Ja!
Nej, det är inte jag. Det är nån annan.
Vet du vad all denna utrustning kostar?
Jävlar!
- Fantastiskt. - Du var fantastisk.
Vår första dans.
Direkt följd av vår första utkastning.
- Nu vill jag gå nån annanstans. - Vart då?
Jag vill veta mer om dig.
Du vet tillräckligt om mig. Jag vill veta mer om dig.
- Jag menar allvar. - Ja, jag med.
Tror du att du skulle kunna låta fantasin spela en smula?
Jag tänker inte ens svara på det.
Vad gör du?
- Vad håller du på med? - Inget.
Nä, men... Ett sånt Sammanträffande.
Titta, var vi råkade hamna!
Tyckte du att du var duktig, nu?
Man får inte blunda för alla möjligheter.
Tror du det här skulle kunna funka för Danny?
Jag tror att det kan bli exakt vad ni vill att det ska bli.
Det är så enkelt.
Din vän har en dröm...
och du vill ha nånting att tro på, du också.
Den här drömmen kanske räcker åt er båda.
Jaha. En som tror att drömmar slår in lätt som en plätt...
Och en som inte vet vad han ska tro på.
Tänk lite på det.
Bara tänk lite på det.
Du skojar väl?
Det här stället? Förr hade man brottning här.
Det har alltså dragit folk förr.
Det behöver bara repareras lite. Det kan bli urläckert.
Det kan Titanic också.
Du behöver inte nån byggmästare. Du behöver ett rivningsbolag.
Det kanske ser ur som en ruin nu, men det kan leva upp igen.
Bara kolla lite, Danny. Det är allt jag ber om.
- Vem har fått dig till det här? - En flicka.
Det förklarar saken.
Tycker du inte att stället har en viss atmosfär?
Det kan man ju kalla det för.
Kom, så kikar vi på resten.
Det är ju inte så där smått och intimt som i New York.
Men det var förstås 1945...
och allting är större nu.
Det här stället är verkligen stort.
- Ja, det är det. - Fast jag vet inte...
Man kan ju inte ta det här för allvarligt.
Men om jag skulle göra nåt åt det...
vilket jag inte har sagt än-
Jag är ju byggmästare och då tar det tid att bestämma sånt här.
Om jag skulle göra nåt åt det...
rent hypotetiskt...
- skulle det kunna funka. - Tror du det?
Kanske. Med noggrann planering.
Därborta kan man ha en scen...
och trappor där, där och därborta.
- Kan du föreställa dig det? - Vadå?
Ett bandpodium i hörnet därborta.
Ett Storband, som på fyrtiotalet.
Nej, sånt försvann med sparkcykeln.
Där borta, ett stort rockband. Det här är ju åttiotalet.
Snygga dansare och tromboner.
Bandet i riktig smoking.
Sex killar i neongult. Syntar...
tunga slagverk, elgitarrer.
Massor av glamour. Klass och stil.
Jag älskar det här! Jag gör det!
Jag är väl galen, men vad tusan!
Jag har inte varit galen på 35 år.
Grabben, du får halva lokalen. Du blir min partner.
- Det går inte, Danny. - Varför inte?
Jag vet inget om att vara partner.
Men det är lätt, vi delar på ansvaret...
och bråkar en del.
Det är som att vara gift...
fast utan specialgodiset.
Vad säger du: Är vi överens?
- Okej, överens! - Jag säger då det!
Tillbaka i show/business. Jag kan inte vänta.
Jag vill undersöka varenda skrymsle.
- Vi måste kunna se bättre. - Jag har en ficklampa i bilen.
- Hämtar du den? - Ja.
Vårt första samarbetsprojekt som partners.
Hörru partner!
Vad ska vi kalla stället?
Vad tusan ska det heta?
“I Xanadu beslöt Kublai Khan att bygga ett slott för nöjes skull."
“Där Alf, den heliga floden, rann fram...
genom oändliga grottor...
till mörkrets sjö."
Just det. Xanadu.
- Jag heter Kira. - Naturligtvis.
Du är Kira.
- Men... - Men vadå?
Känner jag inte dig?
Det tror jag inte.
- Är du säker? För... - För att?
Nej, jag vet inte, jag bara...
Glöm det.
Ni ska alltså göra det?
Ja, det ska vi.
- Fullständig galenskap. - Om ni tycker det, ja.
Må så vara...
det är värt ett försök.
Xanadu.
Vad tror du om det i neon?
- Underbart! - Hallå!
- När kom du? - Alldeles nyss.
Vad var det jag sa? Ena minuten är hon här.
Och nästa? Vad vet man?
- Gissa vad du äger hälften av. - Vadå?
Xanadu.
- Tjena. - Hej, Picasso.
Läget?
Vad ska vi göra först?
- Vem ringer du till? - Lägg en slant på disken.
Är det Simpson? Sonny Malone.
- Jag vill träffa dig meddetsamma. - Vad är det nu då?
Vem bryr sig? Försvinn innan han kommer.
Jag fixar det här. Jag säger att det var ett skämt.
Vänta lite, ta det lugnt.
Är du onykter? Du kommer att ångra det här.
- Han borde vara här nu. - Malone, vad fan vill du?
Simpson, jag har slitit ihjäl mig för att få tisdag till onsdag.
Det gick inte. Jag är misslyckad.
Är han drogad?
Du sa att om jag inte skärpte mig, fick jag sparken.
Du hade rätt.
Nu får jag sparken!
Malone, du ska vara härifrån om fem minuter.
Fem minuter, Malone. Bara stick! Fattar du?
Jag gör det!
Ni vet, min dröm att få komma härifrån?
Den har slagit in och ni får alla vara med.
På premiärkvällen, när som helst, jag bjuder!
Känns bra att säga den repliken.
Fan.
Okej.
- För Xanadu. - För drömmar.
Jag hade aldrig klarat det utan dig.
- Hur smakar det? - Himmelskt.
Det är du som är himmelsk.
Nej”
Vad är det? Har jag gjort nåt?
Nej.
Jag vet ingenting om dig.
Var du bor, var du är född...
Det finns inget att veta.
- Var bor du? - Med mina systrar.
- Var då? - I en lägenhet.
- Men var finns den? - På andra våningen.
Jag vet inte ens hur jag ska få tag i dig.
Men du lyckas jämt!
Okej, det leder ingen vart.
- Vad är ditt efternamn? - Samma som fars och mors.
- Just det, men vad är det? - Vilket? Pappas eller mammas?
- Vilket som. - Samma som mitt.
Okej, jag fattar. Jag ska inte fråga.
Inga frågor, inga lögner.
Inga frågor, ingen sanning heller.
Du vet redan nog om mig.
Det räcker, annars får du huvudvärk.
Bor du med någon?
Ja.
Med mina systrar, det har jag redan sagt.
Just det. I en lägenhet på andra våningen.
Kom hit nu, lite mera? Någon?
Men, vi har ju bara jobbat en vecka.
Vi ska fira i slutet av varenda vecka.
- Inte mig emot. - Dubbel skål.
När ni sa att ni ville bygga en dröm...
tyckte jag ni var galna.
De flesta vill ha skyskrapor på 20 minuter.
- Det kommer att bli vackert här. - Tack.
- Vi ses nästa vecka. - Om!
Sonny, du och jag ska Skåla för nåt alldeles speciellt.
- Min första partner. - Min första dröm som slår in.
Det är nästan inget kvar.
- Men fin årgång! - Bara det bästa.
- För Sonny Malone. - Danny McGuire.
Och Glenn Miller.
- Hur går det? - Hittills, allt bra.
Kira, du måste lova mig en sak.
Vad som helst.
På premiären måste jag få första dansen.
Ska du dansa?
Jag har väl också viftat på tårna nån gång.
Om du ska dansa måste du ha nya kläder...
Nånting speciellt. Du behöver...
glitter.
Nånting riktigt smart.
Nånting med en gnutta pizzazz
Läckert.
- Om jag behöver... - glitter.
Då får jag väl skaffa det, då. Var hittar man sånt?
I en auktoriserad glitterbutik.
Då går vi till -vart man nu går.
Just det. Premiär i morgon kväll.
Okej, ta med TV-kameror om ni vill...
men det blir inget kändisparty.
Bara vanligt folk.
Vem som vill får komma.
Vi ses imorgon.
Undrar vad som hänt om jag målat det där omslaget.
Oroa dig inte. Din tur kommer.
Alla får åtminstone en chans.
- Det sägs så, ja. - Nu säger jag det.
- Okej. - Vad ska vi göra nu då?
Det är bara detaljer kvar.
Fontäner och speglar, klart.
Vi behöver nya p-skyltar.
- De ska bara sättas upp. - Hjälp mig så sätter vi upp dem.
Jag är snart tillbaka, vi ska snacka om ljudanläggningen.
Visst.
- Stället är jättevackert! - Jag har bara gjort som han sa.
Jag ser nog lite Danny McGuire här och var.
Här och var... Säg inget, men...
- jag är nervös. - För vadå?
Jag har inte haft premiär sen 1945.
Jag är väl bara byxis.
Du får låtsas att det är 1945 igen.
Jag behöver inte låtsas.
Det här är 1945 igen.
Då så.
Sonny, oroa dig inte för ljudanläggningen.
Jag har kollat den två gånger idag.
Ni borde gå hem nu.
Hejdå, Danny.
1945.
Du har klarat det, i morgon är din stora dag. Drömmen slår in.
I morgon blir världens vackraste dag.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig, Sonny.
- Vad är det för fel? - Alltihop är fel.
Vi kan inte låtsas att det här är på riktigt.
Nej, det är svårt att tro.
Jag får inte känna så här.
Det börjar göra ont.
Så här var det inte planerat.
Nu förstår jag inte.
Vadå, "göra ont"?
Jag borde inte, men jag gör det, och det är inte klokt.
Sonny, jag måste berätta en sak för dig.
- Jag vet allt jag behöver. - Nej, jag måste berätta.
Min enda uppgift var att fixa så att Xanadu kom till.
Jag fattar inte.
Du måste tro mig, jag ville aldrig göra dig illa.
Det var det sista jag ville.
Jag är inte den du tror.
Har du nånsin hört talas om “musans kyss"?
Det är vad jag är, en musa.
Det är ju bra att nån har kul.
Skämta inte - det här är allvar.
Jag kommer från Helikons berg.
Jag är Zeus dotter.
Jag har åtta systrar. Mitt riktiga namn är...
Menar du att detta inte är på riktigt?
Jag försöker säga dig sanningen, varför tror du mig inte?
Slå upp “musa" i ordboken. Här.
- Sidan 728. Läs nu. - Okej.
Okej, jag läser.
- “Musa” En av nio systrar-J' - Som på LP-omslaget?
“En av nio systrar och gudinnor i grekisk mytologi...
som vakar över sång, poesi, konst och andra vetenskaper.
Och tror du mig nu då, Sonny?"
- Vad är det som pågår? - Slå på TV: n!
Men, ser man på.
Vem är efter dig nu, Vargas? Snuten?
- Maffian? - Försök inte med mig, Nick.
Håll dig borta från Brenda Trent.
Du sa det, ja.
Vad gör jag nu, Sonny? Slår ner honom eller tar en drink?
- Va? - Vem pratar du med?
Sonny Malene. Han tror inte att Kira är musa.
Hur kommer det här sig? Du är ju i en film!
Jag har inte tid nu, Malene.
Bara Brenda såg mig på racerbanan.
Men om damen säger att hon är musa...
är hon en musa.
Vem är det?
Brenda!
Han behöver en drink.
Jag sköter det här nu, tack.
Lycka till med premiären, grabben.
Om jag bara fick vara med.
Otroligt!
Vi har målats av Michelangelo.
Shakespeare har skrivit sonetter om oss.
Beethoven har gjort musik för oss.
Vi får inte hysa eller visa några känslor.
Musor ska bara inspirera.
Men jag blev kär.
Blev du?
Vad tror du hände med mig, då?
Det var fel, jag bröt mot reglerna.
Vad tar vi oss till nu, då?
- Svara på det, din musa! - Vet inte.
Förlåt, det skulle aldrig ha hänt.
- Men det gjorde det. - Jag älskar dig, Sonny.
Jag ska alltid älska dig.
Säkert.
Jag älskar dig för alltid.
Vänta!
Jag älskar dig för evigt.
Du, målare! Jag letade efter dig.
- Var har du varit? - Här.
Hur ser jag ut?
Ska du inte säga nåt om riggen?
Jabba, jabba.
Vi kommer att sakna dig ikväll.
- Det blir inte kul utan dig. - Jag har ju sagt det.
Jag kan inte.
Xanadu spelar ingen roll mer.
Vadå “spelar ingen roll mer"? Hur kan det inte spela roll?
Det här var ju vår dröm.
Eller hur?
Det finns inget Xanadu för det finns ingen Kira.
- Det var hon som gjorde det. - Leta rätt på henne då!
Ta tillbaka henne!
- Drömmar dör. - Nej.
Inte av sig själva. Det är vi som dödar dem.
Om du ger upp, sitter du på den där klippan...
om 30 år, som jag gjorde.
Jag har känt som du en gång, grabben.
Jag visste inte hur viktig kärleken är.
Men jag säger bara en sak.
Det måste finnas nåt sätt att få tillbaka henne.
Kunde hon komma hit, kan du komma dit.
Tro mi g, det är du som bestämmer.
Du bestämmer.
Sonny! Hur kom du hit?
Tror du jag tänkte släppa dig så lätt?
- Du måste tillbaka! - Javisst! Kom, så sticker vi!
Jag kan inte följa med.
Men du måste härifrån...
innan det är försent.
För sent för vad?
Snälla, det är farligt att komma hit.
Jag tänker ta dig med mig, Kira.
Det går inte. Ingen har kommit härifrån förr.
Inte i hela... historien.
Jag ska få dem att släppa dig.
Zeus!
- Zeus, hör du mig? - Herregud.
Jag vill prata med dig.
Vi använder inte så gammalmodiga namn längre.
Fast det är mig du vill prata med.
- jag tänker hämta Kira. - Nej, det går inte.
- Tror du, ja. - Tror du, ja.
Hur visste du att jag skulle säga det?
Säg så här: jag gissar ganska bra.
- Vad vet du mer? - Allt.
Okej, då vet du det här.
Jag stannar här tills det fryser i helvetet!
Du ger dig iväg nu, och utan Kira!
- Varför då? - Det finns fler som har drömmar.
Skicka nån annan musa, då.
Det vimlar ju av musor.
En dröm, en musa.
Vänta lite, hör på nu.
Kira och jag älskar varandra.
Jag vet inte hur vanligt det är här hos er...
men på jorden är det ganska sällsynt.
Vi behöver varandra.
Nu räcker det. iväg med dig!
Kira stannar här. Slutdiskuterar.
Såna är reglerna och det finns inget mer att tillägga.
Men å andra sidan, käraste, regler ska ju brytas.
- Vi pratar om det senare. - Vad är senare, vad är nu?
- jag glömmer. - Ett ögonblick!
Är ingen intresserad av hur jag känner?
Vad .. menar du, "kanna-ia
Det minns du väl, älskling. Vi läste ju om känslor...
- på kursen om de dödliga. - Känslor, ja.
De kallas väl så.
Jag har aldrig haft några förr.
Jag har aldrig känt så här för nån förr.
Och jag har aldrig bett om ledigt förr.
Inte nånsin under alla år.
Det är sant, det har hon inte. Inte genom alla tidsåldrar.
Eller är det minuter? jag blandar ihop det.
Snälla, kan vi inte bara få denna enda kväll?
Nej, det är omöjligt. Adjö, Sonny Malene.
Kira?
En liten stund, bara?
Adjö, Sonny.
Bara en liten stund, älskling.
Nå, en liten stund kanske...
eller för alltid.
Jag blandar också ihop det.
Okej, allihop! På med rullskridskorna!
Nu åker vi!
Kom igen, allihop!
Xanadu!
- Är allt okej med dig? - Jadå, det är lugnt, Danny.
- Ta nånting, det muntrar upp. - Nej tack.
Fröken, kan du hämta nånting att dricka åt min vän?
Tack.
- Vänta ett tag. - Ja?
Jag vill bara prata med dig.